Må lære seg å leve livet på nytt

Det er 7 måneder, 5 dager og 2 timer siden telefonen kom. Per Ola Wæge er en rask tur innom NTE før han skal kjøre videre til et møte i Trondheim. Med seg har han barnebarnet Imre på 5 år. Han har ligget over hos mormor og morfar, og nå skal morfar levere ham i barnehagen.

Alt er som vanlig. Helt til ingenting plutselig er det.

– Du må ta vare på guttungen for meg. Datteren min er død.

Mens kollega Inge får ansvaret for Imre, kjører Per Ola alt hva remmer og tøy kan holde de få minuttene hjem til datteren Trine. Han blir stanset på trappa.

– Det er jeg glad for i dag, sier han. – Ingenting godt ville kommet ut av å se henne.

Som lyn fra klar himmel

– Jeg har gått tusen runder med meg selv, sier Tone Wæge. – Var det noe jeg kunne sett eller gjort? Hva kunne jeg ha gjort annerledes?

Selv om Trine hadde hatt noen tøffe dager, var det ingenting som tydet på at hun ikke ville leve lenger. Dagen før hun tok sitt eget liv, var hun med pappa Per Ola ut på hytta i Flatanger.

– Vi har alltid hatt et veldig nært forhold, og vi kunne snakke om alt, sier han.

Likevel kom selvmordet som lyn fra klar himmel.

– Trine hadde så mange planer, sier Tone. – Hun gledet seg til helgeturen til Brussel hun skulle reise på fire dager etter at hun døde, var spent på jobbintervjuet hun var kalt inn på og hadde kjøpt billetter til konserter langt fram i tid. Det gir ikke mening at hun hadde planlagt alt dette hvis hun ville dø.

Valgte åpenhet

De tenker mye på hvordan Trine hadde det den siste kvelden. Hva det var som gjorde at alt plutselig ble så mørkt at trangen til å dø ble sterkere enn ønsket om å leve videre.

– Vi vil så gjerne forstå, sier hun. – Men den eneste som kunne gitt oss svaret, er borte for alltid.

Fra første stund valgte familien å være åpne om at Trine hadde tatt sitt eget liv. Brødrene hennes skrev begge at Trine valgte å forlate dem da de fortalte om dødsfallet hennes på Facebook.

– Selvmord rammer blindt, og årsakene til selvmord er sammensatte, sier Per Ola. – Både Tone og jeg er opptatt av at ingen skal behøve å skamme seg. Jeg håper at åpenheten vår kan gjøre det lettere for andre i samme situasjon.

Åpenheten tok de også med seg til jobben, og alle ansatte i NTE ble orientert via en melding på intranettet.

Også i år har de ansatte i NTE gitt avkall på julegaven sin fra arbeidsgiveren og heller gitt til sammen 100 000 kroner til fire ulike veldedige formål. De ansatte nominerer formål de syns fortjener å vinne, og deretter stemmer de over de ulike formålene.

Ungdomshuset Panzer, Levanger Ungdomshus, EA Ung i Inderøy, Huze Ungdomssenter på Steinkjer og Ungdomshuset Lagre' i Namsos delte de første 25 000 kronene. Denne uka er det LEVE – Landsforeningen for etterlatte ved selvmord som får 25 000 kroner.

– Det har vært veldig sterkt for alle oss som jobber i NTE å gå gjennom sorgen sammen med Tone og Per Ola, sier Nina Sundnes, som nominerte LEVE. – Jeg er full av beundring for at de har vært så åpne med oss kollegaer.

Johan Hægstad er nestleder i LEVE i Nord-Trøndelag. Han mistet selv sønnen sin til selvmord for snart 15 år siden, og kjenner så altfor godt til alle følelsene og tankene som kommer i kjølvannet.

– Selvmord er et av vår tids siste tabuer, og det medfører en enorm personlig lidelse for personene som blir berørt, sier han. – Det å møte andre som har opplevd at noen de er glad i har valgt å dø, er en veldig styrke for mange.

Tone og Per Ola nikker. De tok kontakt med LEVE etter at begravelsesbyrået tipset dem om det, og siden har de hatt mye kontakt med Johan.

– Det har vært så godt å ha deg, Johan, sier Tone.

Johan roser familien for at de har vært åpne etter Trines død.

– Hver person som tør å være åpen, baner vei for de neste som dessverre vil komme i denne situasjone, sier han. – Selv om selvmord er tabubelagt ennå, har vi heldigvis kommet et stykke på veg.

Et annerledes liv

– Hvor gammel var Trine da hun døde, spør jeg under intervjuet.

– Hun ble 31 år nå i august, men hun var 30 da hun døde 23.april, svarer Per Ola.

At Trine lever videre i tankene til foreldrene, er det ingen tvil om. Likevel er hun ikke her lenger. Tone og Per Ola har måttet lære seg å leve livet på nytt.

I LEVE hjelper de hverandre tilbake til et annerledes liv.

– Det behøver ikke å bli et dårligere liv, men ingenting blir som før, sier Johan.

– Jeg tror aldri jeg finner helt tilbake til den jeg var, sier Tone. – Den gamle Tone forsvant da Trine døde. Trine var limet i familien. Hun satte alltid andres behov foran sine egne, og hun var et forbilde som mamma. Vi er mange som merker hvor tomt det er uten henne.

Det at Imre har flyttet til pappaen sin i Trondheim, er også en stor forandring for Tone og Per Ola.

LEVE har blitt en viktig del av det nye livet deres.

– Jeg kjenner meg trygg her, sier Tone, og forteller om da hun og Per Ola reiste til Loen for å delta på en samling i regi av LEVE ikke lenge etter at Trine døde. – Vi kjente ingen, men det var så godt å være sammen, sier hun.

Tar en dag om gangen

Tone og Per Ola har også funnet en veldig trygghet i arbeidsplassen sin. De kan ikke få fullrost arbeidsgiveren nok for måten de har blitt tatt imot på etter sykemeldingene. Sjefen deres har vært en klippe for dem, og NTE har ordnet et eget kontor til dem så de kan trekke seg tilbake når de blir for slitne, eller hvis dagen plutselig blir for tung.

– Vi tar en dag om gangen, sier Per Ola. – Vi finner mye støtte i venninnene til Trine og i hverandre. Trine hadde mange venner og et stort nettverk, og det er mange som deler sorgen med oss. Ingenting vil noensinne bli slik det var, men vi må gjøre det beste ut av livet. Det skylder vi Trine.

Har du mistet noen og trenger noen å snakke med? Her finner du en oversikt over fylkeslagene til Leve. Kontakttelefonen i LEVE er ikke en krisetelefon.

Ved krise og øyeblikkelig behov for hjelp, ringer du

Akutt nødhjelp 113

Mental Helses hjelpetelefon 116 123

Kirkens SOS 22 40 00 40

Intro

Som lyn fra klar himmel

Valgte åpenhet

Julegave til LEVE

Et av vår tids siste tabuer

Ingenting blir som før

Tar en dag om gangen